Pinguini - în ciuda aspectului lor caraghios au un caracter uimitor.
Aceste păsări vor da viață puilor lor
în ciuda celor mai vitrege condiții.
Camerele spion vor arăta cât de speciali sunt.
Din Antarctica înghețată...
...până la tropicele arzătoare.
Aceasta e povestea celor mai devotați părinți din natură,
filmată cum nu s-a mai văzut.
PINGUINII SPION ÎN GRĂMADĂ
PRIMII PAȘI
În timpul zilelor lungi și întunecate ale iernii antarctice,
pinguinii imperiali au îndurat cea mai aspră iarnă de pe planetă.
Dar nu toți pinguinii de aici sunt reali.
Emperorcam.
Este una din cele 50 de camere spion
folosite la filmarea
celor trei specii de pinguin.
Are o cameră în corpul lui și una în ochi.
Ea va înregistra momentele importante.
Oul lui a început să eclozeze.
Tatăl a îngrijit acest
ghem de viață, timp de două luni,
în timp ce partenera sa era pe mare.
Nu s-a hrănit. Singura lui grijă
a fost supraviețuirea oului.
Puiul își vede tatăl pentru prima dată.
E un moment care va crea o legătură între ei.
Tatăl își prezintă cu mândrie odrasla, altui tată,
al cărui ou nu a eclozat încă.
Piuiturile puiului
încurajează pe vecinul său
să iasă și el.
În acest fel, puii din colonie vor apărea odată.
Noul pui se alătură altor 2.000,
care au apărut peste tot în colonie.
Noii tați nu au timp de sărbătoare. Puilor le este foame.
Rezervele sale nu vor dura mult.
Supraviețuirea puiului depinde de sosirea mamei.
În Insulele Falkland,
Țopăitorii sunt și ei supravegheați.
Are o cameră de filmat montată în ochi,
dar poate și merge pentru a găsi cea mai bună poziție.
Își alege primul loc pentru a filma puii
care apar peste tot în colonie.
Camerele-ou surprind imagini de aproape.
Și aici, tatăl se ocupă de nou-născut.
Pentru el a fost ușor - tura sa a durat doar două săptămâni.
E de serviciu 24/7 și trebuie să fie pregătit pentru orice...
...chiar și pentru o invazie.
La Țopăitori, camera surprinde prima apariție.
Sunt cormorani regali și se apropie.
Sunt niște vecini recalcitranți
și reprezintă un pericol pentru pui.
Fură orice material util pentru cuib.
Țopăitorii își apără puii,
în timp ce cuiburile dispar în fața lor.
Cormoranii se ceartă și între ei.
În învălmășeală, acest pui rămâne singur.
Un cormoran calcă pe el.
Tatăl lui nu a observat. Încă atacă hoții de cuiburi.
Apoi, în haosul creat, observă că puiul a dispărut.
Îl caută disperat.
Aude chemarea puiului.
E șocat, dar viu.
Nimic nu se compară cu confortul oferit de tată.
Noii vecini ai pinguinilor se simt ca acasă.
E una din multele încercări
prin care vor trece noii pui.
În Peru, cea de-a treia specie de pinguin, Humboldt,
revin la cuiburile din deșert.
Sunt singura specie de pinguin care supraviețuiește la tropice.
Au propria cameră de fimat - Humboldtcam.
Își cresc câte doi pui, în vizuine,
pentru a-i apăra de arșiță și prădători.
Părinții își împart îndatoririle între ei.
Masculul e în tura de noapte,
vânând pești și calamari, în apropiere de țărm.
Rareori călătoresc departe,
comparativ cu celelalte două specii de pinguin,
așa că aceste cupluri formate pe viață își petrec majoritatea timpului împreună.
Acasă însă, e greu să fie liniște.
Rândunelelor de mare Inca, le plac aceste vizuine, mai ales cele cu vedere la mare.
La fel ca Țopăitorilor, pinguinilor Humboldt nu le place să aibă vecini prea aproape.
Rândunelele sunt greu de descurajează.
Ca pinguin, să fii părinte, e o muncă continuă.
Camera Humboldt e de veghe.
În curând pinguinii vor înfrunta pericole și mai mari decât câteva rândunele.
În Antarctica,
camere spion și mai specializate urmăresc îndeaproape pinguinii imperiali.
Camerele-ou sunt peste tot.
Robotul-cameră poziționat în colonie,
oferă noi imagini despre subiectul lui.
Pentru a se sincroniza cu sosirea puilor
a sosit un nou personaj.
Camera-pui!
Rolul ei este de a surprinde imagini prin ochii unui pui,
în timp ce el crește.
Deocamdată, tatăl e în continuare la datorie.
Puilor le e foame,
dar tații
nu prea mai au rezerve de hrană.
Îi oferă puținul rămas, dar astea sunt rațiile de rezervă.
Puiul vrea mai mult.
Dar nu a mai rămas nimic.
Mamele întârzie.
În acest moment al anului, zona marină pe care o au de traversat poate îngheța pe 80 de km.
Viitorul puilor depinde
de sosirea mamelor la timp.
În colonia de Țopăitori,
puii înfruntă un pericol iminent -
condorii.
Acești necrofagi
sunt gata să atace puii,
dacă pot.
Pinguinii își folosesc corpul ca un scut,
apărându-și puii.
Vulturii nu pot pătrunde spre centrul coloniei,
așa că își încearcă norocul pe margini.
Țopăitorii însă sunt păsări bătăioase.
Își părăsește cuibul pentru a îndepărta amenințarea.
E o mișcare curajoasă, dar riscantă.
Alt vultur se strecoară și prinde puiul.
Colonia nu se poate apăra
fără riscuri.
Sosesc întăririle.
Femelele au revenit de la pescuit.
Masa lor compactă e o imagine intimidantă.
Vulturul încearcă să mănânce ce poate,
dar armata pinguinilor nu e de acord.
În timp ce vulturii se bat între ei, pinguinii mențin poziția.
Când cearta se termină, își resping atacatorii.
Vulturii se retrag
și învingătorii se întorc
la partenerii lor.
O celebrare bine meritată.
Mama nu și-a văzut puiul niciodată,
dar își preia imediat responsabilitățile.
Prima sarcină este să ofere puiului
o masă proaspătă.
În colonia de imperiali,
tații încă așteaptă.
Rămași fără hrană,
mâncatul de zăpadă diminuă foamea și setea.
Dacă partenerele lor nu vor sosi în curând,
masculii își vor abandona puii prețioși
și se vor întoarce pe mare.
Apoi, în sfârșit, imaginea pe care o așteptau.
Femelele înaintează în oceanul înghețat
pentru a sosi la timp.
Puiul nu și-a văzut mama vreodată.
Ar putea fi oricare din
noii sosiți.
Și mama este nerăbdătoare să-și vadă puiul,
dar mai întâi trebuie să-și găsească perechea,
printre 3.000 de masculi.
Se grăbește spre mulțime,
și nimic nu-i stă în cale.
E o problemă însă.
S-a blocat în mijlocul mulțimii și nu mai poate să-și găsească perechea.
Masculii însă, au o soluție.
Se aliniază frumos.
Puii sunt în siguranță
în buzunarul dintre picioare.
Pentru a-și ajuta partenerele,
au format o recunoaștere în șir.
Femelele îi cercetează, rând pe rând.
În sfârșit dă de perechea ei...
...și cheamă ca să fie sigură.
Partenerul ei iese din rând.
Din nou sunt un cuplu, și ea își vede pentru prima oară puiul.
A venit vremea ca ea să se ocupe de pui,
dar partenerul nu prea e convins de asta.
Nu a mâncat de trei luni, dar legătura
cu puiul e mai puternică decât foamea.
În sfârșit el acceptă,
dar transferul puiului
necesită o coordonare perfectă.
Totul decurge cu bine.
A venit vremea ca tatăl să plece pe ocean,
dar el nu se grăbește.
A luat o decizie...
...apoi se mai gândește.
A îndurat iarna Arctică de dragul puiului.
Să-și ia le revedere nu e ușor.
De data asta, pleacă.
Mama își răsplătește puiul
cu prima masă solidă.
Bucățile de pește proaspăt apar de parcă ar fi fost prinse ieri.
Hrana a fost păstrată aproape trei luni
datorită unui antibiotic special aflat în stomacul pinguinilor.
Masculul se alătură celorlalți care pleacă.
Nu se vor întoarce decât peste patru săptămâni.
În Peru, când pinguinii Humboldt pleacă la pescuit,
sunt de nerecunoscut.
Sunt plini de noroi din vizuine.
În curând soarele arzător al deșertului va usca noroiul din penele lor,
așa că trebuie să facă baie ca să supraviețuiască.
Asta înseamnă să-și lase puii singuri.
Prădătorii așteaptă acest moment.
Pescărușii cu coadă dungată - sunt ucigașii obișnuiți de pui.
Puii par lipsiți de apărare dar au pregătite câteva surprize.
Sistemul lor de descurajare e respingător.
Pescărușii nu pot risca să-și murdărească penele.
Caută o masă mult mai sigură.
În colonia de Țopăitori,
e momentul schimbului de tură.
Tații au fost eliberați de îndatoririle părintești.
E momentul să pescuiască ei.
Au de parcurs 100 metri de faleză ca să ajungă jos.
Se mai și lovesc.
La poale, camera de filmat e gata să surprindă plecarea lor.
Camere e pentru a observa, dar unele reguli
sunt făcute pentru a fi încălcate.
Nu au mai fost pe mare de două săptămâni.
În curând vor fi în elementul lor.
Masculii de pinguini imperiali trebuie să ajungă la mare.
Dar uneori norocul e de partea lor.
O gaură de focă în gheață.
Este o scurtătură,
o cale spre ocean.
După trei luni pe uscat,
își vor petrece următoarele patru săptămâni în ocean,
pescuind de-a lungul marginii gheții.
S-au întors în mediul lor natural.
Înainte ca pinguinii Humboldt să facă baie,
trebuie să treacă o barieră periculoasă.
Leii de mare le blochează drumul spre mare.
Coborârea falezei a fost partea ușoară.
Pe țărm, trebuie să meargă în vârful picioarelor
ca să nu deranjeze uriașii care dorm.
Leii de mare sunt niște prădători mortali în apă,
dar pe uscat sunt leneși și somnoroși.
Se pune problema doar
să nu-i trezească.
Primul găsește o cale sigură.
Restul se iau după el.
Se strecoară printre stânci și trupurile masive.
Au fost zăriți...
...dar scapă la țanc.
Pinguinii alergă spre mare.
Trebuie să facă baie.
Penele lor trebuie să fie
într-o condiție perfectă ca să pescuiască.
Sosește o nouă cameră de filmat.
E un submarin robotizat,
cu camere în ochi.
Pinguinii sunt relaxați în prezența lui
și astfel pot fi filmați sub apă,
pentru prima dată.
Marea mustește de pești.
Bancurile prosperă pe baza nutrimentelor aduse aici
de curentul Humboldt.
Acest curent rece
permite pinguinilor să supraviețuiască,
atât de aproape de Ecuator.
Bancurile de pești atrag nu numai pinguinii.
O focă cu blană apare lângă camera de filmat.
Spre deosebire de leii de mare, rareori ucid pinguini,
dar le place la nebunie
să-i alerge, doar pentru distracție.
Dacă pinguinii vor să pescuiască în liniște,
trebuie să se îndrepte spre largul oceanului.
Înapoi la Imperiali, femelele și-au preluat sarcinile.
Apare însă prima provocare - viscolul antarctic.
Pinguinii își apără puii
întorcându-se cu spatele la vânt.
În curând asta nu mai e suficient.
Puii sunt tot expuși vântului sălbatic.
Pentru a supraviețui în aceste condiții,
trebuie să se îngrămădească.
Încep să se adune în număr tot mai mare.
Un număr mare de pinguini
se pot înccălzi și apăra reciproc.
Îngrămădeala însă e un loc riscant
pentru un pui.
La început, pinguinii cu pui circulă în exterior,
evitând presiunea.
Dar vremea se înrăutățește,
și trebuie să găsească un loc mai bun.
În cele din urmă, se formează o grămadă mare.
Cei din centru sunt încălziți și apărați,
în timp ce cei din exterior tremură.
Pentru a beneficica de căldură,
pinguinii cu pași mărunți
își schimbă poziția.
Mișcarea face grupul să se unduie,
și dă fiecăruia șansa de a ajunge în centru.
Grămada e așa de eficientă încât pinguinii din centru se pot supraîncălzi.
În timp ce acești pinguini încearcă să se răcorească,
colonia începe să se destrame.
Ultima fază eliberează excesul de căldură, ca o valvă.
Fenomenul e periculos pentru pui.
În timp ce-și schimbă poziția,
unele mame se prăbușesc.
Ea încearcă să evite
să cadă peste pui.
Să se ridice
e dificil,
cu puiul în buzunarul special.
În sfârșit reușește.
Ea și puiul se alătură grămezii care începe să se refacă.
Nu toată lumea are noroc.
Acest pinguin își caută
puiul pierdut.
Speră că e în viață.
Buzunarul ei e singurul loc salvator.
O altă femelă
își manifestă compasiunea.
Puiul înseamnă totul pentru mamă.
Să-l piardă este o tregedie.
Va trebui să mai aștepte un an.
În Peru, puii înfruntă o altă problemă - foamea.
Dedesubt, pe țărm, mamele revin de la pescuit.
Are destulă mâncare, dar urcușul la pui e dificil.
Leii de mare s-au trezit.
Singură e o țintă ușoară.
Un booby a murit deja.
După un somn bun, leilor de mare le e foame.
Se cațără pe stâncile
care uneori înseamnă salvarea.
Să folosească inamicii ca niște trepte
nu reușete întotdeauna.
Înlemnește prinsă între tonele de grăsime.
Găsește o portiță, dar nu ajunge departe.
Îi ține la distanță ciupindu-i de nas.
Dar nu poate ajunge la pui în timp ce leii de mare sunt atât de activi.
Trebuie să aștepte, dar puii sunt înfometați și singuri.
În Antarctica,
puii nu se mai pot strecura
în buzunarul mamelor.
Mersul pe picioarele mamei
antrenează picioarele puiului,
înainte ca acesta să meargă singur.
Unii nu se pot descurca încă.
Până și cei mai antrenați pot da de necazuri.
Acest pui cade, dar buzunarul mamei
amortizează șocul.
S-a obișnuit cu diversele tipuri de zăpadă,
dar trebuie să calce singur pe ele.
Totul e pe cale să se schimbe.
Primul pas.
Stă pe picioarele lui
pentru prima dată.
Ca orice începător,
e un pic nesigur.
Dar mama e grijulie.
Gheața e plină de pui,
toți pe picioarele proprii.
Mamele pot fi un pic confuze.
Pe măsură ce puii sunt tot mai încrezători,
ezită să-și mai urmeze mamele.
Dar odată ce a simțit gustul libertății nimic nu-l mai oprește.
Dispare din ochii mamei.
Încearcă să-și recapete echilibrul.
La mărimea asta, orice bucățică de zăpadă pare un bolovan.
Despărțit de mamă, imaginea coloniei e liniștitoare.
A revenit pe teren drept și și-a recăpătat încrederea.
Se îndreaptă spre colonie.
Acum însă s-a pierdut în mulțime...
...nu-și vede mama.
Mama cheamă.
Dar puiul e pierdut în mulțime.
Începe să-și dea seama de pericol.
Singur nu va supraviețui prea mult.
În Peru, camerele de filmat lucrează și cu lumină puțină.
Puii de pinguin Humboldt nu au mâncat demult.
Mama lor este tot pe plaja plină cu lei de mare.
Are însă un avantaj.
Vânează frecvent noaptea,
așa că are vederea nocturnă mai bună decât a leilor de mare.
Asta îi dă încredere.
Se menține pe poziție, dar leii de mare
nu sunt singurul pericol de aici.
S-au trezit liliecii vampir.
Încearcă să se strecoare,
dar drumul e blocat de leii de mare.
Liliecii zboară în căutare de hrană.
Leii de mare sunt o țintă mai mare
și mai ușor de atacat.
Ea simte însă dinții unui liliac.
Trebuie să găsească o victimă mai puțin atentă.
Saliva liliecilor face sângele să curgă.
În curând sângerează.
Leii de mare sunt atenți la liliecii vampir,
așa că pinguinii revin la cuiburi.
În sfârșit puii înfometați primesc hrana mult așteptată.
În Antarctica,
vremea e pe cale să se schimbe din nou...
...iar puiul e tot rătăcit.
Dacă mama nu-l găsește repede,
va muri. Cheamă.
Dar zăpada afânată atenuează sunetul.
E apărat de asfințit,
dar nu-i suficient.
Începe să simtă frigul.
Apoi, la țanc, căldura mamei.
În Falkland, Țopăitorii așteaptă venirea masculilor
de la pescuit.
În cele două săptămâni în care au lipsit, au călătorit
peste 1.600 km în căutare de hrană.
Sosesc în grupuri mici, dar numărul lor crește mereu,
pe măsură ce acostează.
Camerele îi filmează în timp ce se cațără
spre partenere și pui.
Căile cele mai frecventate generează dopuri.
E ușor să te afli în locul greșit.
Dar Țopăitorii sunt perseverenți.
Partenerele îi așteaptă,
dar după prima aglomerație,
masculii au alte idei.
Se duc la SPA.
Acest duș natural îi spală de sarea marină
care a pătruns în pene.
Își potolesc și setea.
Dușul e foarte solicitat.
Apar dispute cu cei care așteaptă la rând.
Nimeni nu se poate spăla în liniște decât câteva momente.
Un pinguin mai isteț are o idee.
Se folosește de o tehnică de cățărat
cunoscută sub numele de cățărare pe horn.
În vârf,
îl așteaptă ceea ce dorește orice pinguin -
dușul său privat.
Se bucură în voie,
și nu se grăbește spre partenera lui.
În timp ce era plecat,
femela nu și-a părăsit puii niciun moment.
Pescărușii pândesc orice moment de neatenție.
Apucă orice pui,
dacă vigilența scade.
Skua participă și ei...
...și în curând, unele perechi
nu mai au niciun pui
Cuplurile respective sunt disperate.
Caută un pui
de care să aibă grije,
și nu le pasă
că este al altui cuplu.
Plănuiesc o răpire.
Apărarea mamei înseamnă să stea nemișcată
ca să împiedice furtul puiului.
Răpitorii însă,
nu se lasă ușor.
La țanc apare partenerul ei,
dichisit după duș.
Se repede la răpitori.
Bătaia se încinge,
dar puțini sunt atât de dârji ca un Țopăitor.
Suportă cu stoicism.
Răpitorul a încasat destul
și masculul revine la perechea sa.
Poate că trebuie să mai facă un duș,
dar puiul e în siguranță.
Răpirea se practică
și în colonia de pinguini imperiali.
Puii care abia au învățat să meargă sunt o atracție irezistibilă
pentru femelele care și-au pierdut proprii pui
sau pentru cele care nu au deloc.
Mama respinge răpitorii
cu câteva lovituri de cioc bine țintite.
Aceștia însă nu se lasă.
Și alții au aceleași idei.
Puiul se îndreaptă spre colonie,
căutând protecția mulțimii.
Dispare în masa de trupuri...
...și reapare singur.
Doar un moment.
Se adună un grup mare,
toți dorind să adopte puiul.
În curând e copleșit de admiratori.
Unul din răpitori încearcă
să bage puiul cu forța în buzunar,
dar e prea mare.
Un moment de pauză,
dar apoi fuge prin colonie.
E încercuit.
Toți sunt disperați să-l adopte.
E în pericol
să fie sufocat din dragoste.
Bulgărele de puf dispare...
...și e prins de mama sa.
De viitoare va fi mai atent.
În colonia Țopăitorilor,
se adună tot mai mulți prădători.
O caracara dungată,
un alt vânător de pui.
Ca de obicei, Țopăitorii
sar să apere colonia.
Caracara crede că a dat
peste o masă ușoară.
Ouăle adevărate au eclozat,
dar camera-ou e tentantă.
Nu numai că arată ca un ou adevărat...
...dar și se rostogolește ca unul.
Cu camera ou în gheare,
următoarea mișcare e de la sine -
să-și ia zborul.
O ajustare rapidă
și camera surprinde prima imagine aeriană
a unei colonii de pinguini, luată de o pasăre în zbor.
Camera-ou îi scapă din gheare.
Imediat e luată în vizor de un condor.
Jocul continuă cu alți actori.
În sfârșit, camera-ou revine în colonia de Țopăitori.
Acest cuplu fără copii crede că a dat norocul peste ei.
Camera-ou e un dar ceresc.
Îl duce cu blândețe în cuib.
Pe moment,
încearcă să-l clocească.
Nu va sta prea mult acolo.
Înapoi în Peru, au sosit și restul pescarilor.
În timp ce au lipsit, colonia a suferit o invazie nemaivăzută,
ceva cu care Țopăitorii nu s-au mai confruntat.
Numărul lor
pare de necrezut.
Jumătate de milion de păsări.
Cormoranii Guanay.
Vremea a împins aceste păsări spre sud,
și s-au adunat în număr mai mare decât de obicei.
Masculii care se întorc, sunt stupefiați.
Pentru femele și puii lor,
e un dezastru.
Cormoranii cuibăresc în afara coloniei,
dar pinguinii și puii lor
se află exact în locul preferat
de decolare al invadatorilor.
Puii ar putea fi călcați în picioare
dacă se adună prea mulți cormorani pe pistă.
Puii se adăpostesc
pe măsură ce invadatorii se apropie tot mai mult,
împinși de alții,
dornici de a-și lua zborul.
Și abia e începutul.
Mii de păsări se îngrămădesc.
Pinguinii trebuie să reziste pe poziții
și să-și apere puii.
Își apără puii.
Nu a mai întâlnit șa ceva.
Încearcă să apuce cormoranii care zboară.
În timp ce cormoranii se îndreaptă spre mare,
presiunea scade.
Durează o oră până își iau zborul toți.
Majoritatea cormoranilor au plecat,
și masculii pot reveni la pui.
Familia s-a reunit,
și tata a adus prânzul.
În colonia de imperiali,
iarna rece
a ținut alți prădători la distanță.
Primăvara aduce noi pericole.
Sosește un petrel uriaș,
în căutare de hrană.
Își calculează șansele.
Puii apărați de mame sunt mai greu de prins.
Buzunarul mamei nu mai e de folos,
doar că nu mai vezi pericolul.
Mama este cea care ține petrelul la distanță.
În timp ce unii se bazează pe protecția mamei,
alții se îngrămădesc.
Testează reacția grupului,
să vadă dacă fuge cineva.
Dacă destramă grupul,
își poate izola victima.
A prins unul.
Dar s-a ales doar cu pene.
Puiul e liber
și fuge la mamă.
Petrelii sunt păsări mari,
dar nu se pun
cu un pinguin imperial adult.
Apărat de mamă,
puiul supraviețuiește încă o zi.
În curând părinții vor pleca
iar puii vor rămâne singuri.
Data viitoare, din Antarctica înghețată
până la deșertul încins,
vom descoperi ce provocări
au de înfruntat puii,
în timp ce învață cum să devină pinguini adulți.
Traducerea și adaptarea © Pogăru'